Відмінності між версіями «Руденко Микола Данилович»
Матеріал з Економічна думка України
Admin (обговорення • внесок) (Створена сторінка: left|150px<h3><center>Руденко Микола Данилович<br> (19 грудня 1920 – 1 квітня 2004) –<br> укр...) |
Admin (обговорення • внесок) |
||
Рядок 35: | Рядок 35: | ||
Енергією прогресу М. Руденко називає абсолютну додаткову вартість. Але цю категорію він визначає з позицій енергетичної теорії. Як відомо, у К. Маркса додаткова вартість – це вартість, що створюється неоплаченою працею найманих робітників, понад вартість їх робочої сили, і безкоштовно привласнюється капіталістом. | Енергією прогресу М. Руденко називає абсолютну додаткову вартість. Але цю категорію він визначає з позицій енергетичної теорії. Як відомо, у К. Маркса додаткова вартість – це вартість, що створюється неоплаченою працею найманих робітників, понад вартість їх робочої сили, і безкоштовно привласнюється капіталістом. | ||
− | М. Руденко пише: «Спробуємо побачити її (додаткову вартість. – Л. К.) так, як бачив С. А. Подолинський, – не в грошах, а у вигляді сонячної енергії» (Руденко М. Д. Енергія прогресу. – С. 88). М. Руденко виділяє абсолютну і відносну додаткову вартість. Абсолютна додаткова вартість – це додаткова енергія сонця. «…під абсолютною додатковою вартістю, – пише автор, – слід розуміти ту енергію, котра є для земної кулі новою, додатковою, – тобто такою, якої вона раніше не мала» (Руденко М. Д. Енергія прогресу. – С. 88). Учений наголошує, що це не може бути енергія вугілля або нафти – їх джерела виснажуються, але не збагачуються. Виснажується також земля. Це не може бути людська праця. Отже, робить висновок учений, аби цивілізація не загинула, люди повинні навчитись «виробляти абсолютну додаткову вартість», тобто здобувати додаткову енергію, яка прибуває з Космосу і засвоюється через фотосинтез. В іншій праці М. Руденко енергетичним джерелом, що лежить в основі фотосинтезу, називає Світову Монаду. Саме вона – «Мати Системи. І, зрештою, Мати Світу» (Руденко М. Д. Гносис і сучасність. – С. 582), цебто – Першотворець. Таким чином, автор доходить висновку, що першоджерело і рушійна сила прогресу це – Бог. Бог – це Всесвіт як ціле і Природа. «…Якщо Бог – це Всесвіт і Природа, то пошана до Бога – це ставлення до природи як до святині. Тож надзвичайно важливий аспект фізичної економії в інтерпретації Руденка полягає і в тому, що вона стає новітнім концептуальним ключем розв’язання екологічних проблем, які, загострюючись, ставлять на порядок денний питання вже не прогресу, а, щонайменше, виживання людства» (Шевчук В. Українська наукова школа фізичної економії: світовий вимір та цивілізаційна перспектива / Володимир Шевчук // Енергія прогресу / Микола Руденко ; [передм. Б. Юлійника]. – Київ : Журналiст України, 2008. – С. 697). | + | М. Руденко пише: «Спробуємо побачити її (додаткову вартість. – Л. К.) так, як бачив '''[[Подолинський Сергій Андрійович|<span style="color:#3366bb">С. А. Подолинський</span>]]''', – не в грошах, а у вигляді сонячної енергії» (Руденко М. Д. Енергія прогресу. – С. 88). М. Руденко виділяє абсолютну і відносну додаткову вартість. Абсолютна додаткова вартість – це додаткова енергія сонця. «…під абсолютною додатковою вартістю, – пише автор, – слід розуміти ту енергію, котра є для земної кулі новою, додатковою, – тобто такою, якої вона раніше не мала» (Руденко М. Д. Енергія прогресу. – С. 88). Учений наголошує, що це не може бути енергія вугілля або нафти – їх джерела виснажуються, але не збагачуються. Виснажується також земля. Це не може бути людська праця. Отже, робить висновок учений, аби цивілізація не загинула, люди повинні навчитись «виробляти абсолютну додаткову вартість», тобто здобувати додаткову енергію, яка прибуває з Космосу і засвоюється через фотосинтез. В іншій праці М. Руденко енергетичним джерелом, що лежить в основі фотосинтезу, називає Світову Монаду. Саме вона – «Мати Системи. І, зрештою, Мати Світу» (Руденко М. Д. Гносис і сучасність. – С. 582), цебто – Першотворець. Таким чином, автор доходить висновку, що першоджерело і рушійна сила прогресу це – Бог. Бог – це Всесвіт як ціле і Природа. «…Якщо Бог – це Всесвіт і Природа, то пошана до Бога – це ставлення до природи як до святині. Тож надзвичайно важливий аспект фізичної економії в інтерпретації Руденка полягає і в тому, що вона стає новітнім концептуальним ключем розв’язання екологічних проблем, які, загострюючись, ставлять на порядок денний питання вже не прогресу, а, щонайменше, виживання людства» (Шевчук В. Українська наукова школа фізичної економії: світовий вимір та цивілізаційна перспектива / Володимир Шевчук // Енергія прогресу / Микола Руденко ; [передм. Б. Юлійника]. – Київ : Журналiст України, 2008. – С. 697). |
Виходячи з цих методологічних засад М. Руденко формулює об’єктивні закономірності цивілізаційного процесу. Загальною закономірністю є поділ енергії прогресу (абсолютної додаткової вартості в натуральній формі) на п’ять рівновеликих одиниць. Йдеться про сільськогосподарську продукцію, вирощену протягом року. Адже саме тут, у сільському господарстві, через фотосинтез, відбувається нагромадження енергії. Вона повинна бути розподілена на п’ять частин: а) сільське господарство – три частини; б) промисловість – одна частина; в) держава – одна частина. | Виходячи з цих методологічних засад М. Руденко формулює об’єктивні закономірності цивілізаційного процесу. Загальною закономірністю є поділ енергії прогресу (абсолютної додаткової вартості в натуральній формі) на п’ять рівновеликих одиниць. Йдеться про сільськогосподарську продукцію, вирощену протягом року. Адже саме тут, у сільському господарстві, через фотосинтез, відбувається нагромадження енергії. Вона повинна бути розподілена на п’ять частин: а) сільське господарство – три частини; б) промисловість – одна частина; в) держава – одна частина. | ||
Рядок 55: | Рядок 55: | ||
Тут, зауважує М. Руденко, зовсім по-новому визначається субстанція додаткової вартості. Її справжнє джерело міститься не у м’язах людини, а у гумусному шарі планети, зумовлюється її родючістю. А «родючість землі, яка стоїть в основі абсолютної додаткової вартості – це, зрештою, накопичена протягом мільярдів років сонячна енергія» (Руденко М. Д. Енергія прогресу. Вибрані праці з економії, філософії і космології / Микола Руденко ; упоряд. Р. А. Руденко ; [передм. В. О. Шевчука]. – Київ : КЛІО, 2015. – С. 100). | Тут, зауважує М. Руденко, зовсім по-новому визначається субстанція додаткової вартості. Її справжнє джерело міститься не у м’язах людини, а у гумусному шарі планети, зумовлюється її родючістю. А «родючість землі, яка стоїть в основі абсолютної додаткової вартості – це, зрештою, накопичена протягом мільярдів років сонячна енергія» (Руденко М. Д. Енергія прогресу. Вибрані праці з економії, філософії і космології / Микола Руденко ; упоряд. Р. А. Руденко ; [передм. В. О. Шевчука]. – Київ : КЛІО, 2015. – С. 100). | ||
− | У цьому питанні М. Руденко наслідує фізіократів, і не лише наслідує, а називає їх засновниками фізичної економії. Фізіократи, зазначає він, основою виробництва додаткової вартості вважали землю, маючи на увазі гумусний шар планети. Але вони не усвідомлювали, що родючість зумовлена сонцем. Сьогодні не можна аналізувати додаткову вартість, не усвідомлюючи виняткової ролі хліборобства і космічного походження всього живого на землі. М. Руденко цілком слушно посилається на В. І. Вернадського, який писав: «Завдяки космічному випромінюванню біосфера отримує у всій своїй будові нові, незвичайні й невідомі для земної речовини властивості... Жива речовина біосфери завдяки їм пронизана енергією; вона стає активною, збирає і розподіляє в біосфері отримані у формі випромінювання енергію, перетворює її зрештою в енергію у земному середовищі, вільну, здатну виконувати роботу...» (Див.: Руденко М. Д. Енергія прогресу. – С. 67). Отже, робить висновок автор, теорія додаткової вартості, теорія біосфери, як трансформатора космічної енергії, зливаються в єдину теорію Життя. | + | У цьому питанні М. Руденко наслідує фізіократів, і не лише наслідує, а називає їх засновниками фізичної економії. Фізіократи, зазначає він, основою виробництва додаткової вартості вважали землю, маючи на увазі гумусний шар планети. Але вони не усвідомлювали, що родючість зумовлена сонцем. Сьогодні не можна аналізувати додаткову вартість, не усвідомлюючи виняткової ролі хліборобства і космічного походження всього живого на землі. М. Руденко цілком слушно посилається на '''[[Вернадський Володимир Іванович|<span style="color:#3366bb">В. І. Вернадського</span>]]''', який писав: «Завдяки космічному випромінюванню біосфера отримує у всій своїй будові нові, незвичайні й невідомі для земної речовини властивості... Жива речовина біосфери завдяки їм пронизана енергією; вона стає активною, збирає і розподіляє в біосфері отримані у формі випромінювання енергію, перетворює її зрештою в енергію у земному середовищі, вільну, здатну виконувати роботу...» (Див.: Руденко М. Д. Енергія прогресу. – С. 67). Отже, робить висновок автор, теорія додаткової вартості, теорія біосфери, як трансформатора космічної енергії, зливаються в єдину теорію Життя. |
Високо оцінюючи внесок фізіократів у розвиток економічної теорії, М. Руденко, разом з тим, визначає його однобічність. У фізіократів – додаткова вартість («чистий продукт») – дар природи. Вони заперечували продуктивну роль промисловості. М. Руденко пов’язує промисловість з продукуванням відносної додаткової вартості. Без промисловості, наголошує він, неможливий прогрес. Відповідно автор доходить висновку про необхідність синтезу теорії фізіократів і трудової теорії. Фізіократи мали рацію у визначенні абсолютної додаткової вартості, а К. Маркс – відносної. З синтезу цих двох теорій «повинна народитися єдина економічна теорія, де спершу мають розглядатися витоки абсолютної додаткової вартості, а відтак здобуває свої права відносна (трудова) вартість, бо остання народжується з надр абсолютної» (Руденко М. Д. Енергія прогресу. – С. 459). Ця єдина економічна теорія є не що інше, як фізична економія. Саме її і розробляє вчений. | Високо оцінюючи внесок фізіократів у розвиток економічної теорії, М. Руденко, разом з тим, визначає його однобічність. У фізіократів – додаткова вартість («чистий продукт») – дар природи. Вони заперечували продуктивну роль промисловості. М. Руденко пов’язує промисловість з продукуванням відносної додаткової вартості. Без промисловості, наголошує він, неможливий прогрес. Відповідно автор доходить висновку про необхідність синтезу теорії фізіократів і трудової теорії. Фізіократи мали рацію у визначенні абсолютної додаткової вартості, а К. Маркс – відносної. З синтезу цих двох теорій «повинна народитися єдина економічна теорія, де спершу мають розглядатися витоки абсолютної додаткової вартості, а відтак здобуває свої права відносна (трудова) вартість, бо остання народжується з надр абсолютної» (Руденко М. Д. Енергія прогресу. – С. 459). Ця єдина економічна теорія є не що інше, як фізична економія. Саме її і розробляє вчений. |
Версія за 12:41, 26 травня 2017
Руденко Микола Данилович
(19 грудня 1920 – 1 квітня 2004) –
український мислитель (філософ, економіст),
письменник, громадський діяч.
(19 грудня 1920 – 1 квітня 2004) –
український мислитель (філософ, економіст),
письменник, громадський діяч.
Відомі вчені та авторитетні джерела про Миколу Даниловича Руденка