Відмінності між версіями «Вернадський Іван Васильович»
Матеріал з Економічна думка України
Admin (обговорення • внесок) |
Admin (обговорення • внесок) |
||
Рядок 8: | Рядок 8: | ||
Мати – Катерина Яківна Короленко – «малоросійська дворянка». Її батько є прадідом відомого письменника Володимира Галактіоновича Короленка. Відомо, що після одруження Катерина Вернацька разом з чоловіком супроводжувала військовий шпиталь. Подружжя Вернацьких протягом першого десятиліття спільного життя приймало участь з військовим шпиталем практично в усіх великих європейських війнах до 1815 р. Г. Аксьонов пише, що у родині Вернадських існувало припущення, що можливо саме подружжя Вернацьких було зображено Л. Толстим на сторінках роману “Война и мир” у тій главі, де Микола Ростов опинився під час австрійського походу в «хозяйстве лекарской жены» або, можливо, йшлося про інший епізод, пов'язаний з Андрієм Болконським (Див.: Аксенов Г. П. Вернадский. – С. 10). У 1819 р. Василь Іванович працював штаб-лікарем Київського військового госпіталю. У 1826 р. він дослужився до звання колезького радника, що давало право на спадкове дворянство. У цей же час він змінив прізвище Вернацький на Вернадський. У документах Київського військового госпіталю за 1827–1831 рр. Вернадський числився як ординатор, штаб-лікар, колезький радник (Див.: Бойчак М. П. История Киевского военного госпиталя / М. П. Бойчак. – К. : Преса України, 2005. – С. 285). Помер у 1838 р. | Мати – Катерина Яківна Короленко – «малоросійська дворянка». Її батько є прадідом відомого письменника Володимира Галактіоновича Короленка. Відомо, що після одруження Катерина Вернацька разом з чоловіком супроводжувала військовий шпиталь. Подружжя Вернацьких протягом першого десятиліття спільного життя приймало участь з військовим шпиталем практично в усіх великих європейських війнах до 1815 р. Г. Аксьонов пише, що у родині Вернадських існувало припущення, що можливо саме подружжя Вернацьких було зображено Л. Толстим на сторінках роману “Война и мир” у тій главі, де Микола Ростов опинився під час австрійського походу в «хозяйстве лекарской жены» або, можливо, йшлося про інший епізод, пов'язаний з Андрієм Болконським (Див.: Аксенов Г. П. Вернадский. – С. 10). У 1819 р. Василь Іванович працював штаб-лікарем Київського військового госпіталю. У 1826 р. він дослужився до звання колезького радника, що давало право на спадкове дворянство. У цей же час він змінив прізвище Вернацький на Вернадський. У документах Київського військового госпіталю за 1827–1831 рр. Вернадський числився як ординатор, штаб-лікар, колезький радник (Див.: Бойчак М. П. История Киевского военного госпиталя / М. П. Бойчак. – К. : Преса України, 2005. – С. 285). Помер у 1838 р. | ||
− | З усіх дітей, що народилися у родині Вернацьких – Вернадських, вижив тільки один син Іван. З дитинства І. Вернадський відрізнявся неабиякими здібностями, зокрема до математики та мов, добре вчився у Київській гімназії. У 1837 р. з дозволу попечителя Київського навчального округу Є. фон Брадке, не закінчивши повного гімназійного курсу, що складався у той час із 7 класів, І. Вернадський успішно склав вступні іспити до Університету Св. Володимира і був зарахований казеннокоштним студентом I відділення філософського факультету (Див.: Биографический словарь профессоров и преподавателей Императорского ун-та Св. Владимира (1834–1884). – К., 1884. – С. 98) | + | З усіх дітей, що народилися у родині Вернацьких – Вернадських, вижив тільки один син Іван. З дитинства І. Вернадський відрізнявся неабиякими здібностями, зокрема до математики та мов, добре вчився у Київській гімназії. У 1837 р. з дозволу попечителя Київського навчального округу Є. фон Брадке, не закінчивши повного гімназійного курсу, що складався у той час із 7 класів, І. Вернадський успішно склав вступні іспити до Університету Св. Володимира і був зарахований казеннокоштним студентом I відділення філософського факультету. Університет Св. Володимира він закінчив у 1841 р. з відмінними результатами. За працю «Изложить и критически рассмотреть замечательнейшие мнения народов и мыслителей о состоянии человеческих душ за гробом», що була написана під впливом платонівської філософії, був нагороджений золотою медаллю (Див.: Биографический словарь профессоров и преподавателей Императорского ун-та Св. Владимира (1834–1884). – К., 1884. – С. 98). Після закінчення курсу отримав ступінь кандидата філософії і був направлений учителем російської словесності (мови та літератури) спочатку у Кам’янець-Подільську гімназію, а у 1842 р. – 2-гу Київську гімназію. |
Працюючи вчителем, І. Вернадський продовжував самостійну наукову роботу, цікавився слов’янською, зокрема українською літературою. Невдовзі у І. В. Вернадського з’являється можливість як в одного з найздібніших студентів університету отримати стипендію для продовження освіти за кордоном. Він сподівається на стипендію для студій зі славістики. Проте вона була присуджена іншому претендентові. Йому дісталася стипендія для студій з політичної економії (Владимирский-Буданов М. Ф. История императорского университета Св. Владимира / М. Ф. Владимирский-Буданов. – К., 1884. – Т. 1. – С. 373). У 1843 р. І. В. Вернадського приймають на кафедру політичної економії, що у той час належала до історико-філологічного факультету, і відразу відправляють на три роки за кордон для стажування і підготовки до професорського звання. Він навчається у Берлінському та Гейдельберзькому університетах, слухає лекції відомих економістів у Австрії, Швейцарії, Франції, Італії та Англії. У нагоді стає досконале знання основних європейських мов. Він знав англійську, німецьку, французьку, італійську та всі слов’янські мови. За кордоном І. Вернадський спілкується з відомими вченими, знайомиться з економічними установами, подорожує провідними промисловими центрами Англії, знайомиться зі станом виробництва і торгівлі. У 1846 р. закінчився термін перебування І. Вернадського за кордоном. | Працюючи вчителем, І. Вернадський продовжував самостійну наукову роботу, цікавився слов’янською, зокрема українською літературою. Невдовзі у І. В. Вернадського з’являється можливість як в одного з найздібніших студентів університету отримати стипендію для продовження освіти за кордоном. Він сподівається на стипендію для студій зі славістики. Проте вона була присуджена іншому претендентові. Йому дісталася стипендія для студій з політичної економії (Владимирский-Буданов М. Ф. История императорского университета Св. Владимира / М. Ф. Владимирский-Буданов. – К., 1884. – Т. 1. – С. 373). У 1843 р. І. В. Вернадського приймають на кафедру політичної економії, що у той час належала до історико-філологічного факультету, і відразу відправляють на три роки за кордон для стажування і підготовки до професорського звання. Він навчається у Берлінському та Гейдельберзькому університетах, слухає лекції відомих економістів у Австрії, Швейцарії, Франції, Італії та Англії. У нагоді стає досконале знання основних європейських мов. Він знав англійську, німецьку, французьку, італійську та всі слов’янські мови. За кордоном І. Вернадський спілкується з відомими вченими, знайомиться з економічними установами, подорожує провідними промисловими центрами Англії, знайомиться зі станом виробництва і торгівлі. У 1846 р. закінчився термін перебування І. Вернадського за кордоном. | ||
− | У 1847 р. Вернадський захистив у Петербурзькому університеті магістерську дисертацію | + | У 1847 р. Вернадський захистив у Петербурзькому університеті магістерську дисертацію «О теории потребностей» і почав викладацьку діяльність у Київському університеті, читав курс політичної економії. У 1849 р. – захистив у Московському університеті докторську дисертацію з проблем історії економічних учень – «Критико-историческое исследование об итальянской политико-экономической литературе до начала XIX века». Це дало йому можливість у 1850 р. стати професором політичної економії і статистики Московського університету. “Виклад основних теоретичних засад політичної економії, – зазначають В. Д. Базилевич і В. А. Короткий – автори ґрунтовного дослідження про І. Вернадського, – молодий професор розпочинав з розгляду визначальних ідей, на базі яких відбулося становлення науки. Він намагався показати історію ідей як органічно цілісний процес, у якому факти лише обґрунтовують загальні закони. Політична економія розглядалася ним як теорія праці в найширшому значенні цього слова. Переходячи до висвітлення наукових положень, Вернадський намагався вибудувати їх на якомога ширшій теоретичній базі, і тому ввів у свій виклад теорію потреб. Від неї він переходив до законів праці і визначав відношення між працею і потребами, з одного боку, та працею і володінням, з іншого. З аналізу цих відносин «випливало саме собою значення праці в його різноманітних впливах і наслідках, і у такий спосіб відбувався перехід до теорії виробництва і дохідності взагалі. Ціна, закони обігу і суперництва та ін., з усіма їх практичними примітками й висновками – знаходили тут собі місце». |
− | Головну увагу при розгляді теоретичних проблем політичної економії І. Вернадський приділяв порівняльному аналізу і протиставленню буржуазних відносин добуржуазним. Завдання політичної економії він убачав у тому, щоб відкрити природні закони виробництва, під якими розумів закони, що «не підпорядковуються свавіллю влади»” (І. Вернадський. Витоки : Творча спадщина у контексті історії економічної думки в Україні : [монографія] / за ред. В. Д. Базилевича. – К. : Знання, 2009. – С. 107, 109. – (Славетні постаті)). У 1850 році І. Вернадський одружується з Марією Миколаївною Шигаєвою(див.: [http://10.1.4.143/MediaWiki/index.php/Вернадська_Марія_Миколаївна М.Вернадська]). Під впливом чоловіка М. Шигаєва зацікавилась політичною економією і стала першою і єдиною на той час у Росії жінкою, що вивчала проблеми політичної економії та писала на економічні теми. | + | Головну увагу при розгляді теоретичних проблем політичної економії І. Вернадський приділяв порівняльному аналізу і протиставленню буржуазних відносин добуржуазним. Завдання політичної економії він убачав у тому, щоб відкрити природні закони виробництва, під якими розумів закони, що «не підпорядковуються свавіллю влади»” (І. Вернадський. Витоки : Творча спадщина у контексті історії економічної думки в Україні : [монографія] / за ред. В. Д. Базилевича. – К. : Знання, 2009. – С. 107, 109. – (Славетні постаті)). У 1850 році І. Вернадський одружується з Марією Миколаївною Шигаєвою (див.: [http://10.1.4.143/MediaWiki/index.php/Вернадська_Марія_Миколаївна М. М. Вернадська]). Під впливом чоловіка М. Шигаєва зацікавилась політичною економією і стала першою і єдиною на той час у Росії жінкою, що вивчала проблеми політичної економії та писала на економічні теми. |
− | У 1856 р. професор Вернадський з родиною переїхав до Петербурга. У 1856–1868 рр. Вернадський – чиновник з особливих доручень при Міністерстві внутрішніх справ, він служив у Центральному статистичному комітеті міністерства. Одночасно вів педагогічну діяльність, зокрема, у 1857–1859 рр. викладав у Головному педагогічному інституті – вищому педагогічному закладі Петербурга, а у 1861–1868 рр. – в Олександрівському ліцеї. Він добивається дозволу на видання економічного журналу і у 1857–1861 рр. видає: «Экономический указатель» (1857–1858 рр.), «Указатель политико-экономический» (1859 р.), «Экономист», який виходив спочатку як додаток (1858–1861 рр.) до «Указателя экономического, политического и промышленного» (1860–1861 рр.), а з кінця 1861 р., після припинення виходу «Указателя», виходив самостійно. Вернадський був одночасно видавцем, редактором і автором цих видань, у яких читач мав змогу ознайомитися з теоретичними статтями, перекладами зарубіжних видань, економічними оглядами тощо. Вернадському вдалося залучити до участі в «Экономическом указателе» і наступних виданнях кращих економістів того часу (І. К. Бабста, В. П. Безобразова, М. Х. Бунге, Є. І. Ламанського, А. О. Скальковського та інших). Праці Вернадського отримують визнання за кордоном, у 1859 р. його обирають членом Статистичного товариства у Лондоні і членом Центрального статистичного бюро у Брюсселі. В усіх справах Вернадському допомагає його дружина Марія | + | У 1856 р. професор Вернадський з родиною переїхав до Петербурга. У 1856–1868 рр. Вернадський – чиновник з особливих доручень при Міністерстві внутрішніх справ, він служив у Центральному статистичному комітеті міністерства. Одночасно вів педагогічну діяльність, зокрема, у 1857–1859 рр. викладав у Головному педагогічному інституті – вищому педагогічному закладі Петербурга, а у 1861–1868 рр. – в Олександрівському ліцеї. Він добивається дозволу на видання економічного журналу і у 1857–1861 рр. видає: «Экономический указатель» (1857–1858 рр.), «Указатель политико-экономический» (1859 р.), «Экономист», який виходив спочатку як додаток (1858–1861 рр.) до «Указателя экономического, политического и промышленного» (1860–1861 рр.), а з кінця 1861 р., після припинення виходу «Указателя», виходив самостійно. Вернадський був одночасно видавцем, редактором і автором цих видань, у яких читач мав змогу ознайомитися з теоретичними статтями, перекладами зарубіжних видань, економічними оглядами тощо. Вернадському вдалося залучити до участі в «Экономическом указателе» і наступних виданнях кращих економістів того часу (І. К. Бабста, В. П. Безобразова, М. Х. Бунге, Є. І. Ламанського, А. О. Скальковського та інших). Праці Вернадського отримують визнання за кордоном, у 1859 р. його обирають членом Статистичного товариства у Лондоні і членом Центрального статистичного бюро у Брюсселі. В усіх справах Вернадському допомагає його дружина Марія, проте сімейне щастя Вернадських не було тривалим. У Марії Миколаївни виявилась важка спадкова хвороба і, незважаючи на зусилля чоловіка, який везе її в Європу до кращих лікарів, на кращі курорти, 12 жовтня 1860 р. у віці 29 років вона помирає. Згодом у житті І. Вернадського станеться друга страшна трагедія – та ж безжалісна хвороба забере життя і у їх єдиної спільної дитини – сина Миколая – талановитого випускника Харківського університету, який помер у 1874 році у двадцятитрьохрічному віці. |
У 1862 р. І. В. Вернадський зібрав праці, що були опубліковані за життя дружини, та рукописи, що залишилися після її смерті, і видав збірку праць М. М. Вернадської. Через багато років він напише про свою померлу дружину проникливі слова: «Скромная, безмерно любящая, с поразительно здравым умом, с отсутствием всего напускного, всякой тени предрассудков, она меня одарила счастьем, на которое я не имел права рассчитывать» (Цит. за: Аксенов Г. П. Вернадский. – С. 12). Другою дружиною І. Вернадського була Анна Петрівна Константинович (1837–1898 рр.). У другому шлюбі у І. Вернадського було троє дітей: син і дві доньки. Син І. Вернадського й Анни Константинович Володимир Вернадський (1863–1945 рр.) – видатний учений-природознавець зі світовим ім’ям, один з організаторів і перший президент Української Академії наук. Цікаву характеристику Анни Вернадської (Константинович), залишену її сином Володимиром Вернадським, наведено у нарисі про життя та діяльність І. Вернадського у виданні “І. Вернадський. Витоки”. «Всесвітньо відомий учений впродовж багатьох років готував матеріали для написання великої автобіографічної роботи, яку він, на жаль, не встиг закінчити. Так звана «Хронологія», знаходиться нині в його особистому архіві. Мати в ній постає яскравою особистістю, чуттєвою, розумною, доброю, обдарованою жінкою. Вона була «дуже музикальною, з сильним голосом (мецо-сопрано), чудово співала українські пісні». Впродовж декількох років Ганна Петрівна брала участь у хорі, яким керував відомий композитор Балакірєв. Певний час вона, за словами Володимира Івановича, навіть мріяла про сценічну кар’єру» (І. Вернадський. Витоки … – С. 159, 161). | У 1862 р. І. В. Вернадський зібрав праці, що були опубліковані за життя дружини, та рукописи, що залишилися після її смерті, і видав збірку праць М. М. Вернадської. Через багато років він напише про свою померлу дружину проникливі слова: «Скромная, безмерно любящая, с поразительно здравым умом, с отсутствием всего напускного, всякой тени предрассудков, она меня одарила счастьем, на которое я не имел права рассчитывать» (Цит. за: Аксенов Г. П. Вернадский. – С. 12). Другою дружиною І. Вернадського була Анна Петрівна Константинович (1837–1898 рр.). У другому шлюбі у І. Вернадського було троє дітей: син і дві доньки. Син І. Вернадського й Анни Константинович Володимир Вернадський (1863–1945 рр.) – видатний учений-природознавець зі світовим ім’ям, один з організаторів і перший президент Української Академії наук. Цікаву характеристику Анни Вернадської (Константинович), залишену її сином Володимиром Вернадським, наведено у нарисі про життя та діяльність І. Вернадського у виданні “І. Вернадський. Витоки”. «Всесвітньо відомий учений впродовж багатьох років готував матеріали для написання великої автобіографічної роботи, яку він, на жаль, не встиг закінчити. Так звана «Хронологія», знаходиться нині в його особистому архіві. Мати в ній постає яскравою особистістю, чуттєвою, розумною, доброю, обдарованою жінкою. Вона була «дуже музикальною, з сильним голосом (мецо-сопрано), чудово співала українські пісні». Впродовж декількох років Ганна Петрівна брала участь у хорі, яким керував відомий композитор Балакірєв. Певний час вона, за словами Володимира Івановича, навіть мріяла про сценічну кар’єру» (І. Вернадський. Витоки … – С. 159, 161). | ||
Рядок 168: | Рядок 168: | ||
<li>'''Благіх І.''' І. В. Вернадський та російсько-німецька школа в політичній економіці / І. Благіх, Ж. Громова // Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Економіка : [зб. наук. праць] / [відп. ред. В. Д. Базилевич]. – К. : ВПЦ "Київський ун-т", 2011. – Вип. 131. – С. 53–56.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33 В53''' | <li>'''Благіх І.''' І. В. Вернадський та російсько-німецька школа в політичній економіці / І. Благіх, Ж. Громова // Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Економіка : [зб. наук. праць] / [відп. ред. В. Д. Базилевич]. – К. : ВПЦ "Київський ун-т", 2011. – Вип. 131. – С. 53–56.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33 В53''' | ||
<li>'''Бойчак М. П.''' История Киевского военного госпиталя : Киевский госпиталь – учеб. и науч. база мед. ф-та Университета Св. Владимира и Киевского мед. ун-та / М. П. Бойчак. – К. : Преса України, 2005. – С. 285.<br>''Шифр зберігання книги в '''<font color="FF0000">НБУВ</font>''':'' '''В041085''' | <li>'''Бойчак М. П.''' История Киевского военного госпиталя : Киевский госпиталь – учеб. и науч. база мед. ф-та Университета Св. Владимира и Киевского мед. ун-та / М. П. Бойчак. – К. : Преса України, 2005. – С. 285.<br>''Шифр зберігання книги в '''<font color="FF0000">НБУВ</font>''':'' '''В041085''' | ||
− | <li>''' | + | <li>'''Владимирский-Буданов М. Ф.''' История императорского университета Св. Владимира / М. Ф. Владимирский-Буданов. – К., 1884. – Т. 1. – С. 372–374. – Режим доступу: http://www.rare.univ.kiev.ua/ukr/showbook/showbook.php3<br>''Шифр зберігання книги в '''<font color="FF0000">Науковій бібліотеці ім. М. Максимовича</font>''':'' '''378(К.ун-т) Влад''' |
+ | |||
<li>'''Гайдай Т. В.''' Розробка І. В. Вернадським теорії та історії політичної економії / Т. В. Гайдай // І. Вернадський. Витоки : Творча спадщина у контексті історії економічної думки в Україні : [монографія] / за ред. В. Д. Базилевича. – К. : Знання, 2009. – С. 277–298. – (Славетні постаті).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) В35''' | <li>'''Гайдай Т. В.''' Розробка І. В. Вернадським теорії та історії політичної економії / Т. В. Гайдай // І. Вернадський. Витоки : Творча спадщина у контексті історії економічної думки в Україні : [монографія] / за ред. В. Д. Базилевича. – К. : Знання, 2009. – С. 277–298. – (Славетні постаті).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) В35''' | ||
<li>'''Галицька Е. В.''' Внесок І. В. Вернадського у розробку теоретико-методологічних засад статистики / Е. В. Галицька, О. К. Прімєрова // І. Вернадський. Витоки : Творча спадщина у контексті історії економічної думки в Україні : [монографія] / за ред. В. Д. Базилевича. – К. : Знання, 2009. – С. 316–341. – (Славетні постаті).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) В35''' | <li>'''Галицька Е. В.''' Внесок І. В. Вернадського у розробку теоретико-методологічних засад статистики / Е. В. Галицька, О. К. Прімєрова // І. Вернадський. Витоки : Творча спадщина у контексті історії економічної думки в Україні : [монографія] / за ред. В. Д. Базилевича. – К. : Знання, 2009. – С. 316–341. – (Славетні постаті).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) В35''' | ||
Рядок 181: | Рядок 182: | ||
<li>История русской экономической мысли / АН СССР, Ин-т экономики ; под ред. А. И. Пашкова. – М. : Соцэкгиз, 1958. – Т. 1, ч. 2. – С. 441–454, 842–844.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) И90''' | <li>История русской экономической мысли / АН СССР, Ин-т экономики ; под ред. А. И. Пашкова. – М. : Соцэкгиз, 1958. – Т. 1, ч. 2. – С. 441–454, 842–844.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) И90''' | ||
<li>'''История экономических учений''' : учеб. пособие / [под ред. В. С. Автономова, О. И. Ананьина, Н. А. Макашевой]. – М. : ИНФРА-М, 2010. – С. 340–342. – (Высшее образование : осн. в 1996 г.).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) И90''' | <li>'''История экономических учений''' : учеб. пособие / [под ред. В. С. Автономова, О. И. Ананьина, Н. А. Макашевой]. – М. : ИНФРА-М, 2010. – С. 340–342. – (Высшее образование : осн. в 1996 г.).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) И90''' | ||
+ | <li>'''І. Вернадський.''' Витоки : Творча спадщина у контексті історії економічної думки в Україні : [монографія] / за ред. В. Д. Базилевича. – К. : Знання, 2009. – 862 с. – (Славетні постаті)<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) В35''' | ||
<li>'''Історія економічних учень''' : підручник : у 2 ч. / за ред. В. Д. Базилевича. – 2-ге вид., виправл. – К. : Знання, 2005. – Ч. 2. – С. 130–131.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) І-90''' | <li>'''Історія економічних учень''' : підручник : у 2 ч. / за ред. В. Д. Базилевича. – 2-ге вид., виправл. – К. : Знання, 2005. – Ч. 2. – С. 130–131.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) І-90''' | ||
<li>'''Каратаев Н. К.''' Экономические науки в Московском университете (1755–1955) / Н. К. Каратаев. – [М.] : Изд-во Моск. ун-та, 1956. – С. 80–93.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) К21''' | <li>'''Каратаев Н. К.''' Экономические науки в Московском университете (1755–1955) / Н. К. Каратаев. – [М.] : Изд-во Моск. ун-та, 1956. – С. 80–93.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33(09) К21''' |
Версія за 13:51, 23 жовтня 2014
Вернадський Іван Васильович
(24 травня (5 червня) за іншими даними 26 травня (7 червня) 1821 –
26 березня (7 квітня) за іншими даними 27 березня (8 квітня) 1884) –
український і російський економіст, статистик, громадський діяч.
(24 травня (5 червня) за іншими даними 26 травня (7 червня) 1821 –
26 березня (7 квітня) за іншими даними 27 березня (8 квітня) 1884) –
український і російський економіст, статистик, громадський діяч.
Відомі вчені та авторитетні джерела про науковий доробок Івана Васильовича Вернадського