Відмінності між версіями «Оріховський Станіслав Станіславович»
Матеріал з Економічна думка України
Admin (обговорення • внесок) |
Admin (обговорення • внесок) |
||
Рядок 18: | Рядок 18: | ||
Концептуальне бачення С. Оріховським сутності держави і права, державного управління, змісту і форм влади, економічних процесів і проблем тощо складалося під впливом біблійних постулатів, поглядів стародавніх мислителів та вчень гуманістів доби Відродження. У своїх теоретичних уявленнях про будову ідеальної держави Оріховський спирався на праці античних авторів – Платона, Арістотеля, Цицерона. Як зазначає Б. Кухта, світогляд С. Оріховського зазнав певних змін протягом життя: «… першу частину свого життя він був активним учасником й захисником реформації, пізніше – десь з початку 60-х років XVI ст. – схилявся до концепцій контрреформації (справа зайшла так далеко, що він розірвав стосунки зі своїм однодумцем молодих років – Ф. Моджевським). | Концептуальне бачення С. Оріховським сутності держави і права, державного управління, змісту і форм влади, економічних процесів і проблем тощо складалося під впливом біблійних постулатів, поглядів стародавніх мислителів та вчень гуманістів доби Відродження. У своїх теоретичних уявленнях про будову ідеальної держави Оріховський спирався на праці античних авторів – Платона, Арістотеля, Цицерона. Як зазначає Б. Кухта, світогляд С. Оріховського зазнав певних змін протягом життя: «… першу частину свого життя він був активним учасником й захисником реформації, пізніше – десь з початку 60-х років XVI ст. – схилявся до концепцій контрреформації (справа зайшла так далеко, що він розірвав стосунки зі своїм однодумцем молодих років – Ф. Моджевським). | ||
− | Але в молодості С. Оріховський виступив проти думки про походження влади і держави від Бога, проти підпорядкування світської влади духовній, за невтручання церкви в державні справи. Він зробив вагомий крок до визволення політичної науки від теології. Верховним суб’єктом влади в державі, вважав С. Оріховський, повинен бути король, який виступає як інтегратор законодавчої, судової влади, церковна ж влада повинна вирішувати лише свої теологічні питання. Пізніше він зайняв компромісні позиції з даної головної політичної проблеми» (Кухта Б. Л. З історії української політичної думки : | + | Але в молодості С. Оріховський виступив проти думки про походження влади і держави від Бога, проти підпорядкування світської влади духовній, за невтручання церкви в державні справи. Він зробив вагомий крок до визволення політичної науки від теології. Верховним суб’єктом влади в державі, вважав С. Оріховський, повинен бути король, який виступає як інтегратор законодавчої, судової влади, церковна ж влада повинна вирішувати лише свої теологічні питання. Пізніше він зайняв компромісні позиції з даної головної політичної проблеми» (Кухта Б. Л. З історії української політичної думки : навч. посібник / Б. Л. Кухта. – К. : Генеза, 1994. – С. 35). |
− | У центрі уваги С. Оріховського були і проблеми управління державою. Ідеальною формою державного правління Оріховський вважав станову монархію, обмежену законом. Ідеалом правової держави для С. Оріховського, як зазначає В. Литвинов, була польська політія (в якій він вбачав найбільш довершену форму політичного і державного устрою), описана головним чином у творах «Політія» та «Діалог про екзекуцію польської держави». Обидва трактати в цілому є аналізом і апологією державного ладу Польщі. Разом з тим у них синтезовано його роздуми про устрій Польщі, його слабкості та шляхи їх усунення. Сам Оріховський називав ці твори то взірцем, то компасом, то методом чи шляхом до правдивої направи. Право, встановлене сенатом, ухвалене лицарським станом, оголошене королем від імені всієї держави, пристосоване до цього краю і народу, – ось ідеал права, яке, будучи витвором народної психіки, сприятиме належному його дотриманню. Право не можна порушувати ні під яким приводом. Воно мусить бути однаковим для всіх, перед ним мають усі бути рівними, воно мусить мати силу беззаперечно зобов’язуючу. Державну владу Оріховський ділив на виконавчу, законодавчу і судову: «В польській державі є потреба ради, законів, суду, розпорядження, виконання». Компромісна концепція ідеальної держави, хоч у своїх найближчих намірах мала на меті направу ладу сучасної Оріховському Польщі, проте передає нам погляд мислителя на ідеал чи мету держави в цілому (Див.: Литвинов В. Д. Україна в пошуках своєї ідентичності. XVI – початок XVII століття. Історико-філософський нарис : [монографія] / В. Д. Литвинов. – К. : Наук. думка, 2008. – С. 441). Посада короля, на думку Оріховського, повинна бути виборною. Метою держави є забезпечення безпеки і задоволення інтересів громадян. Управління державою, як стверджував просвітитель, є справою не тільки короля, але й сенату (який повинен об’єднувати | + | У центрі уваги С. Оріховського були і проблеми управління державою. Ідеальною формою державного правління Оріховський вважав станову монархію, обмежену законом. Ідеалом правової держави для С. Оріховського, як зазначає В. Литвинов, була польська політія (в якій він вбачав найбільш довершену форму політичного і державного устрою), описана головним чином у творах «Політія» та «Діалог про екзекуцію польської держави». Обидва трактати в цілому є аналізом і апологією державного ладу Польщі. Разом з тим у них синтезовано його роздуми про устрій Польщі, його слабкості та шляхи їх усунення. Сам Оріховський називав ці твори то взірцем, то компасом, то методом чи шляхом до правдивої направи. Право, встановлене сенатом, ухвалене лицарським станом, оголошене королем від імені всієї держави, пристосоване до цього краю і народу, – ось ідеал права, яке, будучи витвором народної психіки, сприятиме належному його дотриманню. Право не можна порушувати ні під яким приводом. Воно мусить бути однаковим для всіх, перед ним мають усі бути рівними, воно мусить мати силу беззаперечно зобов’язуючу. Державну владу Оріховський ділив на виконавчу, законодавчу і судову: «В польській державі є потреба ради, законів, суду, розпорядження, виконання». Компромісна концепція ідеальної держави, хоч у своїх найближчих намірах мала на меті направу ладу сучасної Оріховському Польщі, проте передає нам погляд мислителя на ідеал чи мету держави в цілому (Див.: Литвинов В. Д. Україна в пошуках своєї ідентичності. XVI – початок XVII століття. Історико-філософський нарис : [монографія] / В. Д. Литвинов. – К. : Наук. думка, 2008. – С. 441). Посада короля, на думку Оріховського, повинна бути виборною. Метою держави є забезпечення безпеки і задоволення інтересів громадян. Управління державою, як стверджував просвітитель, є справою не тільки короля, але й сенату (який повинен об’єднувати найкращих людей благородного походження) та суду. Управління державою він вважав найважчою у світі справою (Див.: Українські гуманісти епохи Відродження : антологія : в 2 ч. – К. : Наук. думка : Основи, 1995. – Ч. 1. – С. 27, 35, 198, 201). |
С. Оріховський як палкий патріот своєї землі звертається до короля з порадами, що стосуються всіх сторін суспільного життя держави. Зокрема, він акцентує увагу на необхідності відбудови Русі та захисту її мешканців від загарбників. Цю думку він висловлює не як прохання або пораду, а обґрунтовує її теоретично, наголошуючи на нагальності, щоб король у своїй діяльності керувався філософськими настановами, «які наповнюють і вдосконалюють розум великого короля. Бо якщо ... не усвідомиш, що король має бути й філософом ... ніколи не зможеш осушити сьогоднішніх сліз в очах наших» (Українські гуманісти епохи Відродження : антологія : в 2 ч. – К. : Наук. думка : Основи, 1995. – Ч. 1. – С. 25). | С. Оріховський як палкий патріот своєї землі звертається до короля з порадами, що стосуються всіх сторін суспільного життя держави. Зокрема, він акцентує увагу на необхідності відбудови Русі та захисту її мешканців від загарбників. Цю думку він висловлює не як прохання або пораду, а обґрунтовує її теоретично, наголошуючи на нагальності, щоб король у своїй діяльності керувався філософськими настановами, «які наповнюють і вдосконалюють розум великого короля. Бо якщо ... не усвідомиш, що король має бути й філософом ... ніколи не зможеш осушити сьогоднішніх сліз в очах наших» (Українські гуманісти епохи Відродження : антологія : в 2 ч. – К. : Наук. думка : Основи, 1995. – Ч. 1. – С. 25). | ||
Рядок 40: | Рядок 40: | ||
С. Оріховський у своїх порадах королю, як уже зазначалось, торкається всіх сторін суспільного життя. Не обминає він і економічних порад. Оріховський розуміє значення поділу праці у суспільному житті. Його роль він розглядає у двох аспектах – як чинник, що сприяє, з одного боку, підвищенню добробуту «громади», а з другого – єдності громадян. Державний лад, пише він, улаштований так, «щоб кожен, виконуючи свій труд, пильнуючи лише власне заняття, міг якнайбільше прислужитися громаді, а відтак і сприяти єдності співгромадян» (Українські гуманісти епохи Відродження : антологія : в 2 ч. – К. : Наук. думка : Основи, 1995. – Ч. 1. – С. 78). | С. Оріховський у своїх порадах королю, як уже зазначалось, торкається всіх сторін суспільного життя. Не обминає він і економічних порад. Оріховський розуміє значення поділу праці у суспільному житті. Його роль він розглядає у двох аспектах – як чинник, що сприяє, з одного боку, підвищенню добробуту «громади», а з другого – єдності громадян. Державний лад, пише він, улаштований так, «щоб кожен, виконуючи свій труд, пильнуючи лише власне заняття, міг якнайбільше прислужитися громаді, а відтак і сприяти єдності співгромадян» (Українські гуманісти епохи Відродження : антологія : в 2 ч. – К. : Наук. думка : Основи, 1995. – Ч. 1. – С. 78). | ||
− | Цікавими є думки С. Оріховського щодо сутності грошей та їхньої ролі в економічному житті держави. | + | Цікавими є думки С. Оріховського щодо сутності грошей та їхньої ролі в економічному житті держави. «… Гроші, – пише він, – є жилами всіх добре ведених справ» (Українські гуманісти епохи Відродження : антологія : в 2 ч. – К. : Наук. думка : Основи, 1995. – Ч. 1. – С. 196). Без грошей важко спорудити щось велике. Розуміє він і необхідність руху грошей, «бо не мають користі люди, коли скарб закопаний ...» (Українські гуманісти епохи Відродження : антологія : в 2 ч. – К. : Наук. думка : Основи, 1995. – Ч. 1. – С. 295). |
С. Оріховський виступає проти високих податків, помічає тенденцію зростання цін, зокрема на нерухомість, проте пояснює цю тенденцію не стільки економічними причинами, скільки моральними. Він стверджує, що раніше люди дбали про громадське, про справи державної ваги. Тоді «не суєтна слава грошовитості чи родовитості, а честь» служила вищою нагородою. Тепер, пише він, з’явилась «захланність, котра спонукає примножувати приватне добро за рахунок громадського» (Українські гуманісти епохи Відродження : антологія : в 2 ч. – К. : Наук. думка : Основи, 1995. – Ч. 1. – С. 81). Безумовно, Оріховський ідеалізує минуле, але популяризація чеснот була своєрідним засобом пробудження самосвідомості народу, його історичної пам’яті і виховання патріотизму, який повною мірою був притаманним йому і гуманістам в цілому. | С. Оріховський виступає проти високих податків, помічає тенденцію зростання цін, зокрема на нерухомість, проте пояснює цю тенденцію не стільки економічними причинами, скільки моральними. Він стверджує, що раніше люди дбали про громадське, про справи державної ваги. Тоді «не суєтна слава грошовитості чи родовитості, а честь» служила вищою нагородою. Тепер, пише він, з’явилась «захланність, котра спонукає примножувати приватне добро за рахунок громадського» (Українські гуманісти епохи Відродження : антологія : в 2 ч. – К. : Наук. думка : Основи, 1995. – Ч. 1. – С. 81). Безумовно, Оріховський ідеалізує минуле, але популяризація чеснот була своєрідним засобом пробудження самосвідомості народу, його історичної пам’яті і виховання патріотизму, який повною мірою був притаманним йому і гуманістам в цілому. |
Версія за 09:17, 20 червня 2014
Оріховський (Оріховський-Роксолан, Оріховський-Роксоланин, Оріховський-Русин, Ожеховський-Роксолан, Оржеховский) (Orichovius Roxolanus, Orichovius Ruthenus Stanislaw Orzechowski, Stanislai Orechovii Rutheni, Stanislaus Orechovus) Станіслав Станіславович
(11 листопада 1513 – 1566) –
український і польський просвітник, мислитель-гуманіст XVI ст.
(11 листопада 1513 – 1566) –
український і польський просвітник, мислитель-гуманіст XVI ст.
Відомі вчені та авторитетні джерела про Станіслава Станіславовича Оріховського