Відмінності між версіями «Данило Заточеник»
Матеріал з Економічна думка України
Admin (обговорення • внесок) м (Заміна тексту — „9(С2) У45“ на „94(477) У45“) |
Admin (обговорення • внесок) |
||
Рядок 5: | Рядок 5: | ||
<br /> | <br /> | ||
<br /> | <br /> | ||
− | <spoiler text="Життя та діяльність"><div style="text-align: justify">Твір Данила Заточеника є видатною пам’яткою давньоруської літератури. Твір існує | + | <spoiler text="Життя та діяльність"><div style="text-align: justify">Твір Данила Заточеника є видатною пам’яткою давньоруської літератури. Твір існує у двох основних редакціях, одну з яких прийнято називати «Словом», а іншу – «Молінням». «Слово» адресоване князю Ярославу Володимировичу – ймовірно, сину Володимира Мстиславовича, правнуку Володимира Мономаха. Дослідники датують твір кінцем XII ст. «Моління», що є переробкою «Слова», – це звернення до Ярослава Всеволодовича, князя Переяславського і Володимирського. Дослідники припускають, що твір міг виникнути у першій чверті XIII ст. Основою даної версії є посилання дослідників на ту частину тексту, де автор, на їх думку, передбачає загрозу монголо-татарської навали: «Не дай же, господи, в плен земли нашей народам, не знающим бога, да не скажут иноплеменники: “Где есть бог их?”» (Хрестоматия по древнерусской литературе / сост. М. Е. Федорова, Т. А. Сумникова. – 2-е изд., испр. – Москва : Высш. шк., 1974. – С. 74). Взагалі стосовно «Слова» і «Моління» в науковій літературі існує багато гіпотез і припущень. |
На сьогодні збереглося 19 списків XV–XVII ст. двох основних редакцій пам’яток (XII і XIII ст.). Д. С. Лихачов, розглядаючи «“Слово” и “Моление” условно как единое произведение под названием “Моления”», підкреслював: «Как бы мы ни смотрели на происхождение отдельных редакций “Моления” Даниила Заточника, ясно одно: “Моление” не только читалось и переписывалось, – оно постоянно перерабатывалось, дополнялось, из него делались выборки, оно жило, творилось в течение ряда веков. При этом удивительно следующее: всякий из его соавторов умел попадать в стиль “Моления” и не расходиться с его идеологией. Вновь дописанное или переработанное почти не отличалось по своему характеру от основной части, точно стиль, в котором было написано “Моление”, был хорошо знаком всем, кто так или иначе «вмешивался» в работу автора этого произведения. “Моление” ценилось и за свою идейную направленность, и за свой стиль. Во всех редакциях оно оставалось тем же самым, отличалось выработанностью, устойчивостью формы. При чтении “Моления” остается такое ощущение, точно оно написано в хорошо знакомой Древней Руси манере, продолжает какую-то традицию, тесно связанную с русской жизнью. Безвестные соавторы и «редакторы» “Моления” отлично ощущали тот стиль, ту манеру, ту идейную направленность, в которой оно было написано, ценили их и стремились их не нарушать» (Лихачев Д. С. Избранные работы : в 3 т. / Д. С. Лихачев. – Ленинград : Худож. лит., 1987. – Т. 2. – С. 228). | На сьогодні збереглося 19 списків XV–XVII ст. двох основних редакцій пам’яток (XII і XIII ст.). Д. С. Лихачов, розглядаючи «“Слово” и “Моление” условно как единое произведение под названием “Моления”», підкреслював: «Как бы мы ни смотрели на происхождение отдельных редакций “Моления” Даниила Заточника, ясно одно: “Моление” не только читалось и переписывалось, – оно постоянно перерабатывалось, дополнялось, из него делались выборки, оно жило, творилось в течение ряда веков. При этом удивительно следующее: всякий из его соавторов умел попадать в стиль “Моления” и не расходиться с его идеологией. Вновь дописанное или переработанное почти не отличалось по своему характеру от основной части, точно стиль, в котором было написано “Моление”, был хорошо знаком всем, кто так или иначе «вмешивался» в работу автора этого произведения. “Моление” ценилось и за свою идейную направленность, и за свой стиль. Во всех редакциях оно оставалось тем же самым, отличалось выработанностью, устойчивостью формы. При чтении “Моления” остается такое ощущение, точно оно написано в хорошо знакомой Древней Руси манере, продолжает какую-то традицию, тесно связанную с русской жизнью. Безвестные соавторы и «редакторы» “Моления” отлично ощущали тот стиль, ту манеру, ту идейную направленность, в которой оно было написано, ценили их и стремились их не нарушать» (Лихачев Д. С. Избранные работы : в 3 т. / Д. С. Лихачев. – Ленинград : Худож. лит., 1987. – Т. 2. – С. 228). | ||
Рядок 23: | Рядок 23: | ||
Обидві редакції твору починаються з вихваляння розуму і мудрості, що є для автора головним критерієм значущості людини. «Засурмимо, наче в труби золотокуті, в розум ума свого й почнемо грати на срібних органах, мудрість свою засвідчуючи. Встань, слава моя, встань у псалтирі й у гуслях» (Українська економічна думка : хрестоматія / М-во освіти і науки України, Львів. нац. ун-т ім. Івана Франка, Екон. ф-т ; упоряд. С. М. Злупко. – Київ : Знання, 2007. – С. 24). Підносячи розум і мудрість, він пише, що розумним може бути і багатий і бідний, проте багатство само по собі не дарує мудрості: «Злидар бо мудрий, мов злато в нечистій посудині, а багатий красивий та безтямний, наче з паволоки подушка соломою напхана» (Українська економічна думка : хрестоматія. – С. 27). | Обидві редакції твору починаються з вихваляння розуму і мудрості, що є для автора головним критерієм значущості людини. «Засурмимо, наче в труби золотокуті, в розум ума свого й почнемо грати на срібних органах, мудрість свою засвідчуючи. Встань, слава моя, встань у псалтирі й у гуслях» (Українська економічна думка : хрестоматія / М-во освіти і науки України, Львів. нац. ун-т ім. Івана Франка, Екон. ф-т ; упоряд. С. М. Злупко. – Київ : Знання, 2007. – С. 24). Підносячи розум і мудрість, він пише, що розумним може бути і багатий і бідний, проте багатство само по собі не дарує мудрості: «Злидар бо мудрий, мов злато в нечистій посудині, а багатий красивий та безтямний, наче з паволоки подушка соломою напхана» (Українська економічна думка : хрестоматія. – С. 27). | ||
− | Керуючись цими засадами, Данило радить князю: «Не позбавляй хліба злидаря мудрого, не піднось до хмар багатого нерозумного» (Українська економічна думка : хрестоматія. – С. 27). Він розуміє безправне, зневажене життя вбогої людини | + | Керуючись цими засадами, Данило радить князю: «Не позбавляй хліба злидаря мудрого, не піднось до хмар багатого нерозумного» (Українська економічна думка : хрестоматія. – С. 27). Він розуміє безправне, зневажене життя вбогої людини та вболіває за неї. «…Багатий муж усюди знаний є, і на чужинській стороні друзів має, а вбогий – у своїй зненавиджений ходить… Багатий промовить – усі змовкнуть та піднесуть слово його до хмар, а вбогий скаже – усі на нього кричатимуть. Чиї ризи багаті, того й мова поважна» (Українська економічна думка : хрестоматія. – С. 25–26). |
Бідність і багатство позначаються й на моральній, етичній поведінці людей. Данило з гіркотою пише: «Друзі ж мої та близькі мої й ті зневажають мене, бо не поставив перед ними трапези зі стравами різноманітними. Багато хто дружить зі мною, тицяючи руку зі мною в миску, а у напасті ворогами себе виявляють і навіть допомагають уразити ноги мої. Очима плачуть зі мною, серцем сміються. Тим же не вір другові, на брата не сподівайсь» (Українська економічна думка : хрестоматія. – С. 25). | Бідність і багатство позначаються й на моральній, етичній поведінці людей. Данило з гіркотою пише: «Друзі ж мої та близькі мої й ті зневажають мене, бо не поставив перед ними трапези зі стравами різноманітними. Багато хто дружить зі мною, тицяючи руку зі мною в миску, а у напасті ворогами себе виявляють і навіть допомагають уразити ноги мої. Очима плачуть зі мною, серцем сміються. Тим же не вір другові, на брата не сподівайсь» (Українська економічна думка : хрестоматія. – С. 25). | ||
Рядок 29: | Рядок 29: | ||
Проголошуючи ідею вищості мудрої людини над нерозумною, Данило поширює її й на соціальні стани. Мудра людина має переваги над всяким чином і перш за все «ангельським». Він критикує чернецтво за «беззаконня» й дармоїдство з позицій людського розуму, людини, що любить життя. Данило – людина віруюча. Проте релігія для нього не предмет сліпої віри, вона позбавлена офіційності. Це – синонім істини, що становить ядро мудрості. З позицій величності розуму, мудрості він аналізує політичну владу. «Лучше один умный, чем десять властелинов без ума, владеющих городами» (Хрестоматия по древнерусской литературе. – С. 68). Мудрість дає право на самовладдя, яке Данило визнає необхідним, бо воно забезпечує мир і безпеку країни. «Кораблю глава – кормчий, а ты, князь, – глава людям своим… Женам глава – муж, мужам – князь, а князьям – бог» (Хрестоматия по древнерусской литературе. – С. 68). Разом з тим Данило застерігає щодо необмеженості самовладдя, яке може послужити беззаконню, особливо якщо князь буде покладатись на «лукавих» радників – думців. Проте він не допускає думку про поділ влади між князем і думцями. Він – прихильник самовладдя. | Проголошуючи ідею вищості мудрої людини над нерозумною, Данило поширює її й на соціальні стани. Мудра людина має переваги над всяким чином і перш за все «ангельським». Він критикує чернецтво за «беззаконня» й дармоїдство з позицій людського розуму, людини, що любить життя. Данило – людина віруюча. Проте релігія для нього не предмет сліпої віри, вона позбавлена офіційності. Це – синонім істини, що становить ядро мудрості. З позицій величності розуму, мудрості він аналізує політичну владу. «Лучше один умный, чем десять властелинов без ума, владеющих городами» (Хрестоматия по древнерусской литературе. – С. 68). Мудрість дає право на самовладдя, яке Данило визнає необхідним, бо воно забезпечує мир і безпеку країни. «Кораблю глава – кормчий, а ты, князь, – глава людям своим… Женам глава – муж, мужам – князь, а князьям – бог» (Хрестоматия по древнерусской литературе. – С. 68). Разом з тим Данило застерігає щодо необмеженості самовладдя, яке може послужити беззаконню, особливо якщо князь буде покладатись на «лукавих» радників – думців. Проте він не допускає думку про поділ влади між князем і думцями. Він – прихильник самовладдя. | ||
− | Данило Заточеник – людина високоосвічена, людина книжна – проголошує гімн людському розуму, стверджує його соціальну | + | Данило Заточеник – людина високоосвічена, людина книжна – проголошує гімн людському розуму, стверджує його соціальну значущість. Він засуджує ієрархію соціального буття на засадах влади і багатства. Надзвичайно цікаві і повчальні його притчі-афоризми. Він цитує Святе Письмо: «Ищите премудрость, чтоб жива была душа ваша. Прилепляясь к премудрым, премудр будешь. Мужа лукавого избегай и наставлений его не слушай» (Хрестоматия по древнерусской литературе. – С. 71). Свої настанови він черпає як із книг, так і з усної словесності народу. В своєму творі Данило пише: «Мужа мудрого посилай і мало йому кажи, а глупого посилай та сам не лінуйсь за ним іти. Бо хоч очі мудрих жадають блага, а глупого учти в оселі. Ліпше слухати суперечку розумних, ніж настанови безглуздих. Дай премудрому настанову, ще мудріший буде» (Українська економічна думка : хрестоматія. – С. 27). |
− | Саме ці, як і інші світоглядні позиції автора, визначили і його економічні погляди, хоч їм приділено менше уваги | + | Саме ці, як і інші світоглядні позиції автора, визначили і його економічні погляди, хоч їм приділено менше уваги у творі. |
Лейтмотивом твору є скарга Данила Заточеника на своє вимушено нужденне й фактично безправне життя і звернення до князя «позбавити від усіх скорбот». | Лейтмотивом твору є скарга Данила Заточеника на своє вимушено нужденне й фактично безправне життя і звернення до князя «позбавити від усіх скорбот». | ||
Версія за 15:51, 28 квітня 2020
Данило (Даниїл) Заточеник (Заточник)
(кінець ХІІ – початок ХІІІ) –
давньоруський письменник XII–XIII ст., автор послання до князя Ярослава Володимировича, відомого в літературі як «Слово» Данила Заточеника та близького до нього за текстом «Моління» («Посланія») – звернення до Ярослава Всеволодовича, князя Переяславського і Володимирського.
(кінець ХІІ – початок ХІІІ) –
давньоруський письменник XII–XIII ст., автор послання до князя Ярослава Володимировича, відомого в літературі як «Слово» Данила Заточеника та близького до нього за текстом «Моління» («Посланія») – звернення до Ярослава Всеволодовича, князя Переяславського і Володимирського.
Відомі вчені та авторитетні джерела про Данила Заточеника