Відмінності між версіями «Volodymyr Svjatoslavovych»
Матеріал з Економічна думка України
Admin (обговорення • внесок) |
Admin (обговорення • внесок) м (Заміна тексту — „''Шифр зберігання книги в '''<font color="FF0000">НБУ ім. Ярослава Мудрого</font>''':''“ на „''Шифр зберігання книги в '''<span class="plainlinks">[http://w) |
||
(Не показано 10 проміжних версій цього користувача) | |||
Рядок 14: | Рядок 14: | ||
<br /> | <br /> | ||
<spoiler text="Життя та діяльність"><div style="text-align: justify"><p>Позашлюбний син київського князя Святослава Ігоревича та Малуші (здогадно, доньки древлянського князя Мала Любечанина) – ключниці матері Святослава княгині Ольги.</p><p>Батько Володимира князь Святослав перед тим, як вирушити у свій останній похід до Болгарії (969 р.), посадив трьох своїх синів намісниками у трьох центрах Руської держави: старшого Ярополка Святославовича – у Києві, молодшого Олега Святославовича – в Овручі, центрі недавно приєднаної Древлянської землі, Володимира Святославовича – у Новгороді Великому. Правителем при малолітньому Володимирі був його дядько по материнській лінії Добриня. Після загибелі Святослава між його синами почалася боротьба за владу. У 977 р. Ярополк вирішив підкорити Олега. У битві біля валів Овруча Олег загинув. Не чекаючи, коли Ярополк піде на нього, Володимир вирушив до Скандинавії, де набрав дружину з варягів. Потім повернувся до Новгорода, вигнав посадника, надісланого Ярополком, і розпочав війну. Перш ніж вирушити на Київ, Володимир підкорив своїй владі союзне Ярополку Полоцьке князівство, усунувши полоцького князя Рогволода і силоміць одружившись з його донькою Рогнедою. Коли Володимир вирушив на Київ, Ярополк не зважився дати йому бій, втік з Києва і зачинився у невеликій фортеці Родень поблизу м. Канів, у гирлі р. Рось (приток Дніпра). Володимир взяв фортецю в облогу. У Родні почався голод, і Ярополк прибув до Володимира на переговори, де був підступно вбитий двома варягами дружини Володимира. Після смерті Ярополка Володимир стає одноосібним володарем держави (Див.: Енциклопедія історії України / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. – К. : Наук. думка, 2005. – Т. 1. – С. 619). | <spoiler text="Життя та діяльність"><div style="text-align: justify"><p>Позашлюбний син київського князя Святослава Ігоревича та Малуші (здогадно, доньки древлянського князя Мала Любечанина) – ключниці матері Святослава княгині Ольги.</p><p>Батько Володимира князь Святослав перед тим, як вирушити у свій останній похід до Болгарії (969 р.), посадив трьох своїх синів намісниками у трьох центрах Руської держави: старшого Ярополка Святославовича – у Києві, молодшого Олега Святославовича – в Овручі, центрі недавно приєднаної Древлянської землі, Володимира Святославовича – у Новгороді Великому. Правителем при малолітньому Володимирі був його дядько по материнській лінії Добриня. Після загибелі Святослава між його синами почалася боротьба за владу. У 977 р. Ярополк вирішив підкорити Олега. У битві біля валів Овруча Олег загинув. Не чекаючи, коли Ярополк піде на нього, Володимир вирушив до Скандинавії, де набрав дружину з варягів. Потім повернувся до Новгорода, вигнав посадника, надісланого Ярополком, і розпочав війну. Перш ніж вирушити на Київ, Володимир підкорив своїй владі союзне Ярополку Полоцьке князівство, усунувши полоцького князя Рогволода і силоміць одружившись з його донькою Рогнедою. Коли Володимир вирушив на Київ, Ярополк не зважився дати йому бій, втік з Києва і зачинився у невеликій фортеці Родень поблизу м. Канів, у гирлі р. Рось (приток Дніпра). Володимир взяв фортецю в облогу. У Родні почався голод, і Ярополк прибув до Володимира на переговори, де був підступно вбитий двома варягами дружини Володимира. Після смерті Ярополка Володимир стає одноосібним володарем держави (Див.: Енциклопедія історії України / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. – К. : Наук. думка, 2005. – Т. 1. – С. 619). | ||
− | </p><p>Князь київський Володимир Святославович був багато разів одружений (мав 11 дружин). Перша дружина – донька полоцького князя Рогволода Рогнеда, наступні – грекиня, вдова його брата Ярополка Святославовича; чеська княжна Малфріда, донька чеського князя; грецька принцеса Анна – донька візантійського імператора Романа II; імена інших дружин у літописі не згадані. Згідно з “Повістю временних літ”, Володимир Святославович мав 12 синів і 9 доньок (у деяких сучасних джерелах йдеться про 12 синів і 12 доньок). Під кінець життя проти Володимира піднялися його небіж Святополк Ярополчич (князь турівський «Окаянний») та син Ярослав (див.:[http://10.1.4.143/MediaWiki/index.php/%D0%AF%D1%80%D0%BE%D1%81%D0%BB%D0%B0%D0%B2_%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87 Ярослав Мудрий]), і Володимир навіть почав готуватися до походу проти Ярослава. Але невдовзі він захворів і помер 15 липня 1015 р. Після смерті Володимира православна церква канонізувала його, оголосила Святим «рівноапостольним» (з XIII ст.) і 15 липня православною церквою проголошено днем його пам’яті. Поховано було князя Володимира у Десятинній церкві, поруч з його дружиною Анною (Десятинна церква була зруйнована під час нападу татар у 1240 р.). Володимир був дуже популярною постаттю за життя, про нього збереглося багато історичних переказів, пісень, в яких відзначались його людяність, демократизм. Так, літописець зазначає: «…повелів він усякому старцеві і вбогому приходити на двір на княжий і брати всяку потребу – питво і їжу, і з скарбниць кунами» (Літопис Руський : За Іпатським списком / пер. з давньорус. Л. Махновця. – К. : Дніпро, 1989. – С. 71). | + | </p><p>Князь київський Володимир Святославович був багато разів одружений (мав 11 дружин). Перша дружина – донька полоцького князя Рогволода Рогнеда, наступні – грекиня, вдова його брата Ярополка Святославовича; чеська княжна Малфріда, донька чеського князя; грецька принцеса Анна – донька візантійського імператора Романа II; імена інших дружин у літописі не згадані. Згідно з “Повістю временних літ”, Володимир Святославович мав 12 синів і 9 доньок (у деяких сучасних джерелах йдеться про 12 синів і 12 доньок). Під кінець життя проти Володимира піднялися його небіж Святополк Ярополчич (князь турівський «Окаянний») та син Ярослав (див.: [http://10.1.4.143/MediaWiki/index.php/%D0%AF%D1%80%D0%BE%D1%81%D0%BB%D0%B0%D0%B2_%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87 Ярослав Мудрий]), і Володимир навіть почав готуватися до походу проти Ярослава. Але невдовзі він захворів і помер 15 липня 1015 р. Після смерті Володимира православна церква канонізувала його, оголосила Святим «рівноапостольним» (з XIII ст.) і 15 липня православною церквою проголошено днем його пам’яті. Поховано було князя Володимира у Десятинній церкві, поруч з його дружиною Анною (Десятинна церква була зруйнована під час нападу татар у 1240 р.). Володимир був дуже популярною постаттю за життя, про нього збереглося багато історичних переказів, пісень, в яких відзначались його людяність, демократизм. Так, літописець зазначає: «…повелів він усякому старцеві і вбогому приходити на двір на княжий і брати всяку потребу – питво і їжу, і з скарбниць кунами» (Літопис Руський : За Іпатським списком / пер. з давньорус. Л. Махновця. – К. : Дніпро, 1989. – С. 71). |
</p><p>Михайло Грушевський про це пише: «Що дня в його дворі княжім, чи при князю чи без нього, був пир і на ті пири приходили бояри і люде з дружини, урядники всякі і “нарочиті мужі” (поважні громадяне), на свята ж робили ся великі всенароднї пири, варили ся сотнї казанів меду, йшла забава на кілька день, убогим роздавали ся гроші, а для хорих і калїк по домах розвозили всяку страву» (Грушевський М. Ілюстрована історія України / Михайло Грушевський. – Репринтне відтворення вид. 1913 р. – К. : Райдуга, 1992. – С. 81–82). Михайло Грушевський переконаний, що «в сїм лежала … глубока полїтична думка, новий напрям державного житя, і найкращий доказ впливу й ваги його дає та память, яка заховала ся в народї про сї Володимирові пири, про його ласку до людей» (Грушевський М. Ілюстрована історія України / Михайло Грушевський. – Репринтне відтворення вид. 1913 р. – К. : Райдуга, 1992. – С. 82). Отже, князь не шкодував для своїх підданих нічого: годував, одягав, давав коней, зброю. | </p><p>Михайло Грушевський про це пише: «Що дня в його дворі княжім, чи при князю чи без нього, був пир і на ті пири приходили бояри і люде з дружини, урядники всякі і “нарочиті мужі” (поважні громадяне), на свята ж робили ся великі всенароднї пири, варили ся сотнї казанів меду, йшла забава на кілька день, убогим роздавали ся гроші, а для хорих і калїк по домах розвозили всяку страву» (Грушевський М. Ілюстрована історія України / Михайло Грушевський. – Репринтне відтворення вид. 1913 р. – К. : Райдуга, 1992. – С. 81–82). Михайло Грушевський переконаний, що «в сїм лежала … глубока полїтична думка, новий напрям державного житя, і найкращий доказ впливу й ваги його дає та память, яка заховала ся в народї про сї Володимирові пири, про його ласку до людей» (Грушевський М. Ілюстрована історія України / Михайло Грушевський. – Репринтне відтворення вид. 1913 р. – К. : Райдуга, 1992. – С. 82). Отже, князь не шкодував для своїх підданих нічого: годував, одягав, давав коней, зброю. | ||
</p><p>«… Володимир Святославович, прозваний пізніше Святим, був в історії Русі дуже яскравою постаттю. Позитивна характеристика, яка панує в науці, є цілком заслуженою – попри те, що як особистість цей князь був дуже й дуже далекий від ідеалу. Опинившись на престолі, він здійснив широку й дуже багатогранну програму реформ, спрямованих на оновлення Русі, і досяг чималих успіхів», – зазначив відомий український історик М. Ю. Брайчевський (Брайчевський М. Ю. Твори / М. Ю. Брайчевський ; упоряд. Ю. В. Кухарчук. – К. : Вид-во iм. Олени Телiги, 2004. – Т. 1. – С. 173).</p><p>Державну реформу Володимир Великий розпочав з реформ, спрямованих на зміцнення держави і посилення великокняжої влади. Завершив політику своїх попередників, спрямовану на об’єднання східнослов’янських земель. Походами проти хорватів і дулібів (981 р.), в’ятичів (982 р.), радимичів (984 р.) та ін. завершив інкорпорацію східнослов’янських племінних союзів до складу Київської Русі. Після походів Володимира Великого проти поляків, литовських племен, волзьких болгар землі держави простяглися від Закарпатської Русі до Волги, від Балтійського моря до Азовського та Чорного морів. Територія держави близько 1000-го року досягала 800 тис. км² і стала найбільшою у Європі, її населення складало біля 5 млн. осіб. Це була поліетнічна держава, крім слов’ян, до неї входили ще понад 20 різних народів (Див.: Державні, політичні та громадські діячі України : політичні портрети. – К. : Ін Юре, 2002. – С. 20). Для захисту кордонів від кочівників (печенігів, чорних клобуків) збудував укріплену лінію з містами-фортецями по р. Стугні, Десні, Ірпінь, Трубежу й Сулі. | </p><p>«… Володимир Святославович, прозваний пізніше Святим, був в історії Русі дуже яскравою постаттю. Позитивна характеристика, яка панує в науці, є цілком заслуженою – попри те, що як особистість цей князь був дуже й дуже далекий від ідеалу. Опинившись на престолі, він здійснив широку й дуже багатогранну програму реформ, спрямованих на оновлення Русі, і досяг чималих успіхів», – зазначив відомий український історик М. Ю. Брайчевський (Брайчевський М. Ю. Твори / М. Ю. Брайчевський ; упоряд. Ю. В. Кухарчук. – К. : Вид-во iм. Олени Телiги, 2004. – Т. 1. – С. 173).</p><p>Державну реформу Володимир Великий розпочав з реформ, спрямованих на зміцнення держави і посилення великокняжої влади. Завершив політику своїх попередників, спрямовану на об’єднання східнослов’янських земель. Походами проти хорватів і дулібів (981 р.), в’ятичів (982 р.), радимичів (984 р.) та ін. завершив інкорпорацію східнослов’янських племінних союзів до складу Київської Русі. Після походів Володимира Великого проти поляків, литовських племен, волзьких болгар землі держави простяглися від Закарпатської Русі до Волги, від Балтійського моря до Азовського та Чорного морів. Територія держави близько 1000-го року досягала 800 тис. км² і стала найбільшою у Європі, її населення складало біля 5 млн. осіб. Це була поліетнічна держава, крім слов’ян, до неї входили ще понад 20 різних народів (Див.: Державні, політичні та громадські діячі України : політичні портрети. – К. : Ін Юре, 2002. – С. 20). Для захисту кордонів від кочівників (печенігів, чорних клобуків) збудував укріплену лінію з містами-фортецями по р. Стугні, Десні, Ірпінь, Трубежу й Сулі. | ||
Рядок 31: | Рядок 31: | ||
<spoiler text="Відомі вчені та авторитетні джерела про Володимира Святославовича"><div align="justify"><center><h3>'''Микола Іванович Костомаров (1817–1885) – видатний український і<br> російський історик, поет-романтик, мислитель, громадський діяч'''</h3></center><div><center>[[Файл:ImageKostomarov.jpg|512px]]</center><small><b> Костомаров Н. И.</b> Русская история в жизнеописаниях ее главнейших деятелей / Н. И. Костомаров. – Репр. воспр. изд. 1873–1888 гг. – М. : Книга, 1990. – Кн. 1, вып. 1, 2, 3. – С. 5–6.</small> | <spoiler text="Відомі вчені та авторитетні джерела про Володимира Святославовича"><div align="justify"><center><h3>'''Микола Іванович Костомаров (1817–1885) – видатний український і<br> російський історик, поет-романтик, мислитель, громадський діяч'''</h3></center><div><center>[[Файл:ImageKostomarov.jpg|512px]]</center><small><b> Костомаров Н. И.</b> Русская история в жизнеописаниях ее главнейших деятелей / Н. И. Костомаров. – Репр. воспр. изд. 1873–1888 гг. – М. : Книга, 1990. – Кн. 1, вып. 1, 2, 3. – С. 5–6.</small> | ||
− | <h3><center>Михайло Сергійович Грушевський (1866–1934) – український історик, політичний і державний діяч</center></h3>«За Володимира і ще за його сина Ярослава держава Київська була найславніша й найсильніша, ніж коли інше. Ставши київським князем, Володимир позбирав усі українські землі й усі інші, які перед тим до Києва належали, приборкав неслухняні землі, бояр та князів, що не хотіли йому коритися, і прилучив деякі нові, дальші землі. Українська держава сягала тоді від гір Карпатських до Кавказу, а на півночі – до Волги, до великих озер, що недалеко Петербурга ... | + | <h3><center>Михайло Сергійович Грушевський (1866–1934) – український історик, політичний і державний діяч, академік НАН України</center></h3>«За Володимира і ще за його сина Ярослава держава Київська була найславніша й найсильніша, ніж коли інше. Ставши київським князем, Володимир позбирав усі українські землі й усі інші, які перед тим до Києва належали, приборкав неслухняні землі, бояр та князів, що не хотіли йому коритися, і прилучив деякі нові, дальші землі. Українська держава сягала тоді від гір Карпатських до Кавказу, а на півночі – до Волги, до великих озер, що недалеко Петербурга ... |
Володимирові хотілося зв’язати державу міцніше, зв’язею внутрішньою, добровільною, щоб городи й землі корилися київському князеві не тільки з страху перед київською дружиною, але щоб бачили свою вигоду, свою користь у тім, аби належати до Київської держави. Для того він старався придобрити собі громаду, добути її любов і ласку. Він не став правити самовільно з своєю дружиною, а закликав на пораду й громадських “старців” — людей старших, поважніших. При ріжних оказіях він робив великі учти, празники, скликав на них людей з ріжних городів, приймав тих, хто приходив, годував і поїв, чим мав. Скликав до себе на двір бідних людей, калік і сиріт, і наділяв їх. І з того справді пішла про нього слава скрізь як про князя “ласкавого”; прозвали його “ясним сонцем”».<br><small>''' Грушевський М.''' Володимир і Ярослав. Християнство на Україні / Михайло Грушевський // Твори : у 50 т. – Львів : Світ, 2009. – Т. 9. – С. С. 354.</small> | Володимирові хотілося зв’язати державу міцніше, зв’язею внутрішньою, добровільною, щоб городи й землі корилися київському князеві не тільки з страху перед київською дружиною, але щоб бачили свою вигоду, свою користь у тім, аби належати до Київської держави. Для того він старався придобрити собі громаду, добути її любов і ласку. Він не став правити самовільно з своєю дружиною, а закликав на пораду й громадських “старців” — людей старших, поважніших. При ріжних оказіях він робив великі учти, празники, скликав на них людей з ріжних городів, приймав тих, хто приходив, годував і поїв, чим мав. Скликав до себе на двір бідних людей, калік і сиріт, і наділяв їх. І з того справді пішла про нього слава скрізь як про князя “ласкавого”; прозвали його “ясним сонцем”».<br><small>''' Грушевський М.''' Володимир і Ярослав. Християнство на Україні / Михайло Грушевський // Твори : у 50 т. – Львів : Світ, 2009. – Т. 9. – С. С. 354.</small> | ||
− | <h3><center>Степан Миколайович Злупко (1931–2006) – відомий український<br> економіст, доктор економічних наук, професор</center></h3>«Зовнішня торгівля була пріоритетною в економічній політиці київських князів, які водночас збирали данину з підлеглих…<br>Князь Володимир навернув Київську Русь у християнську віру, що знаменувало собою важливий етап у розвитку економічної думки».<br><small> '''Злупко С. М.''' Історія економічної теорії : підручник / С. М. Злупко ; Львів. нац. ун-т ім. Івана Франка. – 2-ге вид., | + | <h3><center>Степан Миколайович Злупко (1931–2006) – відомий український<br> економіст, доктор економічних наук, професор</center></h3>«Зовнішня торгівля була пріоритетною в економічній політиці київських князів, які водночас збирали данину з підлеглих…<br>Князь Володимир навернув Київську Русь у християнську віру, що знаменувало собою важливий етап у розвитку економічної думки».<br><small> '''Злупко С. М.''' Історія економічної теорії : підручник / С. М. Злупко ; Львів. нац. ун-т ім. Івана Франка. – 2-ге вид., випр. і допов. – К. : Знання, 2005. – С. 92.</small> |
− | <p>«Пройнявшись християнським духом, Володимир Великий значно зм'якшив покарання злодіїв, запровадивши грошові штрафи… Водночас князь не забував поборювати численних ворогів, дбав про збільшення військової сили, про приріст населення, зокрема, на Київщині, заселяв міста, які заклав на берегах рік Сули, Стугни, Трубайла, Десни»<br><small> '''Злупко С. М.''' Історія економічної теорії : підручник / С. М. Злупко ; Львів. нац. ун-т ім. Івана Франка. – 2-ге вид., | + | <p>«Пройнявшись християнським духом, Володимир Великий значно зм'якшив покарання злодіїв, запровадивши грошові штрафи… Водночас князь не забував поборювати численних ворогів, дбав про збільшення військової сили, про приріст населення, зокрема, на Київщині, заселяв міста, які заклав на берегах рік Сули, Стугни, Трубайла, Десни»<br><small> '''Злупко С. М.''' Історія економічної теорії : підручник / С. М. Злупко ; Львів. нац. ун-т ім. Івана Франка. – 2-ге вид., випр. і допов. – К. : Знання, 2005. – С. 93.</small></spoiler><br> |
<spoiler text="Твори"><ul type="square"><div align="justify"><li>'''Устав князя Владимира Святославовича''' [I, II, III редакции] // Памятники русского права. – М. : Госюриздат, 1952. – Вып. 1 : Памятники права Киевского государства X – XII вв. – С. 235–254.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''34(09) П15'''<br> | <spoiler text="Твори"><ul type="square"><div align="justify"><li>'''Устав князя Владимира Святославовича''' [I, II, III редакции] // Памятники русского права. – М. : Госюриздат, 1952. – Вып. 1 : Памятники права Киевского государства X – XII вв. – С. 235–254.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''34(09) П15'''<br> | ||
− | <li>'''Устав Святого князя Володимира, крестившаго Руськую землю, о церковных судех''' // Хрестоматія з історії держави і права України : у 2 т. – 2-ге вид., | + | <li>'''Устав Святого князя Володимира, крестившаго Руськую землю, о церковных судех''' // Хрестоматія з історії держави і права України : у 2 т. – 2-ге вид., перероб. і допов. – К. : Ін Юре, 2000. – Т. 1. – С. 39–41.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''34(09) Х91'''</div> |
</spoiler><br> | </spoiler><br> | ||
<spoiler text="Література"><div align="justify"><ul type="square"><li>'''Энциклопедический словарь''' / под ред. К. К. Арсеньева, Ф. Ф. Петрушевского. – СПб. : Брокгауз и Ефрон, 1892. – Т. 6 (полутом 12). – С. 653–655. – Режим доступа: http://ru.wikisource.org/wiki/ЭСБЕ/Владимир_Святославич,_великий_князь_киевский<br><i>Шифр зберігання книги:</i> <b>03 Э68</b> | <spoiler text="Література"><div align="justify"><ul type="square"><li>'''Энциклопедический словарь''' / под ред. К. К. Арсеньева, Ф. Ф. Петрушевского. – СПб. : Брокгауз и Ефрон, 1892. – Т. 6 (полутом 12). – С. 653–655. – Режим доступа: http://ru.wikisource.org/wiki/ЭСБЕ/Владимир_Святославич,_великий_князь_киевский<br><i>Шифр зберігання книги:</i> <b>03 Э68</b> | ||
Рядок 47: | Рядок 47: | ||
<li>'''Енциклопедія історії України''' / НАН України, Ін-т історії України ; редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. – К. : Наук. думка, 2005. – Т. 1. – С. <u>[[Медіа:Encyklopedija istorii Ukrainy619_620.pdf|619–620]]</u>. – Режим доступу: http://www.history.org.ua/?litera&id=1124<br>''Шифр зберігання книги:'' '''9(С2) Е68''' | <li>'''Енциклопедія історії України''' / НАН України, Ін-т історії України ; редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. – К. : Наук. думка, 2005. – Т. 1. – С. <u>[[Медіа:Encyklopedija istorii Ukrainy619_620.pdf|619–620]]</u>. – Режим доступу: http://www.history.org.ua/?litera&id=1124<br>''Шифр зберігання книги:'' '''9(С2) Е68''' | ||
<li>'''Большая энциклопедия''' : в 62 т. / гл. ред. С. А. Кондратов. – М. : ТЕРРА, 2006. – Т. 9. – С. 369–370.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''03 Б79''' | <li>'''Большая энциклопедия''' : в 62 т. / гл. ред. С. А. Кондратов. – М. : ТЕРРА, 2006. – Т. 9. – С. 369–370.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''03 Б79''' | ||
+ | <li>'''Православная Энциклопедия''' [Электронный ресурс]. – Режим доступа: '''http://www.pravenc.ru/text/159104.html''' | ||
<li>'''Брайчевський М. Ю.''' Твори / М. Ю. Брайчевський ; упоряд. Ю. В. Кухарчук. – К. : Вид-во iм. Олени Телiги, 2004. – Т. 1. – С. 173–179.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''9(С2) Б87''' | <li>'''Брайчевський М. Ю.''' Твори / М. Ю. Брайчевський ; упоряд. Ю. В. Кухарчук. – К. : Вид-во iм. Олени Телiги, 2004. – Т. 1. – С. 173–179.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''9(С2) Б87''' | ||
<li>'''Василик О. Д.''' Державні фінанси України за часів Володимира Великого / О. Д. Василик, Л. Д. Ларіонова // Фінанси України. – 2002. – № 1. – С. <u>[[Медіа:Vasilik Volodimir Velikiy138-141.pdf|138–141]]</u>. | <li>'''Василик О. Д.''' Державні фінанси України за часів Володимира Великого / О. Д. Василик, Л. Д. Ларіонова // Фінанси України. – 2002. – № 1. – С. <u>[[Медіа:Vasilik Volodimir Velikiy138-141.pdf|138–141]]</u>. | ||
Рядок 64: | Рядок 65: | ||
<li>'''Народжені Україною''' : меморіальний альманах : у 2 т. – К. : Євроімідж, 2002. – Т. 1. – С. 368–369. – (Золоті імена України).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''9(С2) Н30''' | <li>'''Народжені Україною''' : меморіальний альманах : у 2 т. – К. : Євроімідж, 2002. – Т. 1. – С. 368–369. – (Золоті імена України).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''9(С2) Н30''' | ||
<li>'''Пастернак О.''' Пояснення тризуба герба Великого Київського князя Володимира Святого / О. Пастернак. – Репринтне відтворення вид. 1934 р. – К., 1990. – 44 с.<br>''Шифр зберігання книги'': '''902 П19''' | <li>'''Пастернак О.''' Пояснення тризуба герба Великого Київського князя Володимира Святого / О. Пастернак. – Репринтне відтворення вид. 1934 р. – К., 1990. – 44 с.<br>''Шифр зберігання книги'': '''902 П19''' | ||
+ | <li>'''Ричка В. М.''' Лицар Духу: Володимир Великий в історії та пам’яті / В. М. Ричка ; НАН України, Інститут історії України. – Київ : Інститут історії України НАНУ, 2015. – 131 с. – (Бібліотека “Українського історичного журналу”).<br> | ||
+ | ''Шифр зберігання книги в '''<span class="plainlinks">[http://www.nplu.org/ НБУ ім. Ярослава Мудрого]</span>''':'' '''9(С2) Р563''' | ||
<li>'''Росовецкий С. К.''' Очерки истории отечественного менеджмента (Х-начало ХVІІ) / С. К. Росовецкий ; Межрегион. акад. упр. персоналом. – К. : МАУП, 2002. – С. 37–44. – (Библиотека журнала "Персонал").<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33С2 Р75''' | <li>'''Росовецкий С. К.''' Очерки истории отечественного менеджмента (Х-начало ХVІІ) / С. К. Росовецкий ; Межрегион. акад. упр. персоналом. – К. : МАУП, 2002. – С. 37–44. – (Библиотека журнала "Персонал").<br>''Шифр зберігання книги:'' '''33С2 Р75''' | ||
<li>'''Рубаник В. Е.''' Собственность в истории российской и украинской систем права: общее и особенное : (Отношения собственности в восточнославянской традиции правового регулирования: историко-правовое исследование) : монография / В. Е. Рубаник. – Х. : Консум, 2004. – С. 172–187.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''34(09) Р82''' | <li>'''Рубаник В. Е.''' Собственность в истории российской и украинской систем права: общее и особенное : (Отношения собственности в восточнославянской традиции правового регулирования: историко-правовое исследование) : монография / В. Е. Рубаник. – Х. : Консум, 2004. – С. 172–187.<br>''Шифр зберігання книги:'' '''34(09) Р82''' | ||
Рядок 71: | Рядок 74: | ||
<li>'''Толочко Л. І.''' Пам’ятник святому князю Володимиру в Києві / Л. І. Толочко, О. В. Грибовська. – К. : Техніка, 2007. – 144 с. – (Національні святині України).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''73 Т52''' | <li>'''Толочко Л. І.''' Пам’ятник святому князю Володимиру в Києві / Л. І. Толочко, О. В. Грибовська. – К. : Техніка, 2007. – 144 с. – (Національні святині України).<br>''Шифр зберігання книги:'' '''73 Т52''' | ||
<div></spoiler><br> | <div></spoiler><br> | ||
− | <spoiler text=" | + | <spoiler text="Фотогалерея"><gallery widths=300px heights=280px perrow=2> |
Файл:image001.jpg|<small>'''Ілюстрована енциклопедія історії України''' : в 3 т. – К. : Спалах, 2004. – '''Т. 1.''' – С. 45.</small> | Файл:image001.jpg|<small>'''Ілюстрована енциклопедія історії України''' : в 3 т. – К. : Спалах, 2004. – '''Т. 1.''' – С. 45.</small> | ||
Файл:image002.jpg|<small>'''Горєлов М. І.''' Держава і цивілізація в історії України : [монографія] / М. Є. Горєлов, О. П. Моця, О. О. Рафальський ; Ін-т політ. і етнонац. дослідж. НАН України, Ін-т археології НАН України. – К. : Еко-Продакшн, 2009. – Вкл. аркуш.</small> | Файл:image002.jpg|<small>'''Горєлов М. І.''' Держава і цивілізація в історії України : [монографія] / М. Є. Горєлов, О. П. Моця, О. О. Рафальський ; Ін-т політ. і етнонац. дослідж. НАН України, Ін-т археології НАН України. – К. : Еко-Продакшн, 2009. – Вкл. аркуш.</small> |
Поточна версія на 11:53, 16 лютого 2018
Володимир Святославович
(після хрещення Василій, Володимир Великий,
Володимир Святий, Володимир Красне Сонечко, Володимир I)
(близько 960 – 15 липня 1015) –
один з найвизначніших державних діячів
Київської Русі другої половини X – початку XI ст., полководець,
великий князь київський (близько 978–1015).
Запровадив християнство як державну релігію Київської Русі.
Значно розширив і зміцнив володіння Київської Русі,
провів численні реформи, що сприяли піднесенню держави.
(після хрещення Василій, Володимир Великий,
Володимир Святий, Володимир Красне Сонечко, Володимир I)
(близько 960 – 15 липня 1015) –
один з найвизначніших державних діячів
Київської Русі другої половини X – початку XI ст., полководець,
великий князь київський (близько 978–1015).
Запровадив християнство як державну релігію Київської Русі.
Значно розширив і зміцнив володіння Київської Русі,
провів численні реформи, що сприяли піднесенню держави.
Відомі вчені та авторитетні джерела про Володимира Святославовича